Tekstityksen versionumero: 1.1 Päiväys: 16.05.2009
Suomennos: [Tomppa], Aveil, Nemo, Anssimo-, sledge, Stube, -
HandeZ, myttyli, KniL, Greff, Hollower ja Jeje
Oikoluku: Aveil
Keväinen metsä.
On uusiutumisen ja -
uudelleensyntymisen aika.
Toiveikkuus on valloillaan.
Silloin uudet elämät alkavat.
Siellä mahtava mustahäntäpeura valmistautuu parittelurituaaleja varten.
Yksi onnekas naaras saa viettää elämänsä tämän upean uroksen kanssa.
Mahtavat sarvet merkkinä hänen taitavuudestaan.
Hänen voimansa, miehekkyytensä, ja erinomaisuutensa!
Hänen supermahtavuutensa!
Hänen hämmästyttävä taistelutaitonsa! Hyvät naiset ja herrat...
Hyvä on, Elmeri. Riittää jo uusista sarvista puhuminen.
- Anna jo olla, senkin luonnonoikku. - Olemme jo kyllästyneet sarviin.
- Hän on oikeassa. - Tylsää.
Aivan kuin en muusta puhuisi.
Oletko nähnyt uudet sarveni? Ne ovat täysin luonnolliset.
Osa minua.
Tuo puu on valtava.
Kuten minun sarveni!
Sarveni ovat niin valtavat.
Tällä kertaa minulla on suurta sanottavaa.
Ei kuitenkaan niin suurta kuin sarveni. Menitte halpaan taas!
- Homma hanskassa! - Anna olla. Pitää päästä seremoniaan.
Haluaisin vain kiittää teitä, -
Panu, Pitkuliini, Kamu, Seppo, Don ja MacKurre, -
läheisimmät, rakkaimmat ystäväni siitä, että olette täällä -
elämäni tärkeimpänä päivänä.
- Ei kestä kiittää. Lähdetäänkö... - Valitettavasti poikamieselämä loppuu nyt.
Aloitan uuden elämän Kirsin, -
naaraani, peurani, naaraspeurani, kanssa.
- Sehän on mukavaa... - Elämäni sinkkuna loppuu, -
päättyy, erääntyy, katoaa ja -
putoaa alas palavana tulipallona, eikä kukaan selviä!
Elmeri, rauhoitu. Lähdetään.
- Aivan, menemme häihin. - Häihin.
- Häät. - Pieni hetki.
Tulen aivan pian. Kiillotin juuri nämä kaunokaiset enkä halua naarmuttaa niitä.
Vauhtia, Elmeri! Ala tulla.
Putoan.
- Varovasti. - Olipa sulavaa.
Elmeri, älä katso.
- Hän katsoi jo. - Hän räjähtää.
Kaikki kyykkyyn!
- Oliko tuo Elmeri? - Voin kertoa, -
että kun on rakastunut, kuulee miehensä äänen joka paikassa.
- Sinähän sen tiedät. - Juuri niin.
Maria, eikö hän olekin kaunis?
- Kiitos, Roosa. - Suloinen Kirsimme menee naimisiin.
- Taidan itkeä. - Ei se mitään.
- Elmeri? - Hei, neitokaiset.
- Hei, Ilkka. - Tervehdys, Ilkka.
- Halusin vain kertoa, että seremonia alkaa kahdeksalta. - Hyvä tietää.
Jos kaikki menee suunnitelmien mukaan, ja varmasti menee, lopetamme yhdeksältä.
- Sitten seuraa marjaisa kastehelmibrunssi. - Hienoa. Kiitos, Ilkka.
Eipä kestä. Kirsi, vielä on aikaa, -
jos haluat rantaleijonan vellihousun sijaan. Jos tiedät, mitä tarkoitan.
Luulen, että tiedät.
En yleensä innostu hirvistä, mutta tuo on herkullinen lihanpala.
- Sinähän sen tiedät. - Ei, kiitos.
Elmerissä on miestä riittämiin.
Sarveni. Kauniit sarveni.
Lopeta parkuminen, senkin pikkutyttö. Ne kasvavat takaisin.
Niin, ne kasvavat takaisin, aivan kuin viime kerrallakin.
- Ja sitä edellisellä. - Entä jos se on merkki?
Merkki, jotten menisi naimisiin.
Tämä on todella surullista.
- Elmeri-parka. - Tarvitsemme harhautuksen.
Tiedän hyvän keinon saada hänen ajatuksensa pois sarvista.
Murskaamme hänen sorkkansa isolla kivellä.
- Isolla kivellä! - Lohkareella.
En voi uskoa tätä.
Tiedän, mitä yrität. Ihan totta, voisitko...
- Näen selvästi, mitä yrität. - Anna palaa, Elmeri.
Se, mitä en ainakaan kaipaa, on -
pupusota!
Ampu tulee!
Loppu häämöttää, läski karhu!
Paikka!
Istu.
- Laske nyt kymmeneen. - Yksi, kaksi, kolme...
Mitä oikein teet? Hän pääsee pakoon.
Panu käski laskea kymmeneen, joten...
En voi uskoa, että menin halpaan. En saa enää koskaan olla heikko.
Et tiedä, millaista oli elää ihmisten kanssa.
He sanovat: "istu" ja on pakko istua. He sanovat: "nouda" ja on pakko noutaa.
Täytyy olla varuillaan, tai he panevat meidät lukkojen taa ikuisiksi ajoiksi.
- Ikuisiksi ajoiksi? - Niin.
Pääsit vapaaksi. Kuinka teit sen? Mikä on salaisuutesi?
- Älä unohda, mikä olet sisimmässäsi. - Lapsi, joka haluaa olla rakastettu?
Ei, vaan villieläin, joka luottaa vain itseensä.
- Sano kanssani: olen villi! - Olen villi.
- Tarkoita sitä. Olen villi! - Olen villi!
Mennään etsimään se läski karhu.
En voi uskoa tätä, Pentti. Siitä on vuosi, kun näimme Pitkuliinin viimeksi.
Se on vielä tuolla jossakin, tunnen sen. Tunnetko sinä, Pentti?
Pitkuliini!
Luuletko sen löytävän keksivanan? Luuletko sen tulevan takaisin, Pentti?
Uskotko Pitkuliinin olevan turvassa tuolla, Pentti?
Panu ei ikinä löydä minua.
- Missä se Pitkuliini on? - Päivää, paksu karhu!
Olen voitokas!
- Rehentelijä. Pitääpä tarkistaa säännöt. - Mitä tuo on?
Minuun osui! Hieno heitto, Elmeri. Sinä voitit.
Kivulias puusta putoaminen onnistuu aina yllättämään.
- Nokkelaa. - Repeän naurusta.
- Hyvin yllätetty. - Niinkö?
- Totta. - Peli päättyi.
Mennäänpä siistiytymään. Elmerin on aika mennä vihille.
Nyt jo? Nämä olivat parhaat polttarit ikinä -
ja niiden pitää jatkua. Heitellään pupuja.
- Kasva jo aikuiseksi. - Mennään.
Teenkö mielestäsi oikein, kun menen Kirsin kanssa naimisiin?
Minä vain mietin, tekeekö Kirsi oikein.
Kunhan vitsailen. Voisitko ottaa rennosti?
Olemme kokoontuneet vakavaan tilaisuuteen.
Elmeri? Mitä tapahtui?
- Ei yhtään mitään. - Onko kaikki hyvin?
Loistavasti. Sarvia vain trimmattiin.
Kirsi ja Elmeri -
ovat seurustelleet ja päättäneet olla yhdessä aina -
ja ikuisesti.
- Onko hän kunnossa? - Aina ja ikuisesti?
- Ehdit vielä muuttaa mielesi. - Mitä?
Tiesin siitä "aina"-jutusta, mutta mikä tämä "ikuisesti" on?
- Ota rauhallisesti. - "Ikuisesta" ei ollut puhetta.
Sorrettujen ruokaa!
Minun on oltava vahva.
Ehkä pieni maistiainen.
Ei! Kyllä! Ei! Kyllä!
Pyytäisin uroshirveä astumaan esiin ja esittelemään sarvensa juhlallisesti.
Yhden sarven.
Osoittaakseen sitoutumustaan morsiamelleen.
- Oikeasti, vielä ehdit. - Ei onnistu.
Ei! Kyllä!
Niin hyvää.
Olen heikko. Kuinka saatoin?
- Kirsi, tahdotko ottaa Helmerin... - llkka.
- Puolisoksesi elämäsi loppuun saakka? - Tahdon.
Tahdotko sinä, Elmeri -
ottaa Kirsin puolisoksesi loppuiäksesi?
Sinun vuorosi.
- Sinä vastaat nyt. - Elmeri, vauhtia nyt.
- Sinun vuorosi. - Älä ujostele. - Sano se, senkin vätys!
Elmeri, oletko kunnossa?
Vauhtia nyt. Hirvipeijaiset alkavat kolmelta.
- Pitkuliini! - Mitä, puhutko ranskaa?
- Pitkuliini! Voi ei! - Elmeri? Minne menet?
Pitkuliini, tule takaisin! Pysähdy!
- Minun täytyy olla vahva. - Pitkuliini!
- Niin hyvää. - Pitkuliini, täällä! Tänne, poika!
- Pitkuliini! - Voi ei, täysikuu.
Oletko se sinä, Pitkuliini?
Se olet sinä! En voi uskoa, että olet siinä! Tämä on ihme.
- Hänet on vangittu! Mitä teen? - Pentti, se onnistui!
- Voi ei, tämä on kauheaa. - Kaikki on hyvin, äiti on tässä.
Häntä kidutetaan!
Ei!
- Mitä oikein teet? - Mitä tämä on?
- Sinulla on parasta olla hyvä syy. - Kyllä on!
- En malta odottaa kuulla tätä. - Se oli kauheaa.
Pitkuliini touhuili omiaan, kun nainen ilmestyi.
Pitkuliini huusi, mutta hän ei välittänyt.
Sitten hän tarttui Pitkuliiniin kynsillään.
- Hyvänen aika. - Sitten hän yritti puristaa elämän ulos Pitkuliinista.
- Kauheaa. - Surullista.
Mutta Pitkuliini taisteli takaisin. Nainen kidutti Pitkuliinia.
Löi häntä.
Tökki silmiin, näin.
Se oli kauheaa! Pahinta, mitä olen koskaan nähnyt!
Sitä kauheutta!
Elmeri, ettet vain liioittelisi?
Panu, kerron tarinaa. Lopulta karvaton möykky raahasi hänet -
kauhun vaunuihin!
Odota, tarkoitat siis...
- Pitkuliini on kidnapattu! - Oikeastiko?
- Kamalaa, kaipaan häntä jo nyt. - Mitä nyt?
Voisimme jatkaa seremoniaa. Näin paljon vaivaa koristelussa.
Vaikka haluaisimmekin jatkaa, meidän täytyy lähteä Pitkuliinin perään.
Kirsi on oikeassa! Ja ennen kuin hän on palannut ystävien ja perheen keskuuteen, -
syliemme lämpimään huomaan, -
emme voi juhlia.
Mitä voimme tehdä? Hän on varmaan laakson toisella puolella jo.
Emme voi luovuttaa. Emme luovuttaneet, kun metsästäjät hyökkäsivät.
- Emme voi luovuttaa Pitkuliinin kanssa. - Panu on oikeassa. Kuka on mukana?
- Laske minut mukaan. - Minut myös.
Hyvä, kuka muu tulee?
Olen raivoissani! Joten lopetetaan löpinät, ja annetaan niille kurrenaattorista!
En tiedä, mitä MacKurre sanoi, mutta luulen hänen olevan mukana.
- Kyllä, olen mukana! - Minä myös.
- Minäkin tulen. - Anteeksi, minulla on vaimo ja lapset.
Jos pikku riiviöille kääntää selän hetkeksi, niin helvetti on irti. En ole mukana.
- Anna majavien hoitaa. - Unissanne. Teetin juuri manikyyrin.
Kuulostaa hauskalta, mutta minun täytyy suojella laumaa.
Olette kaikki pelkureita! Raukkamaisia kakkahou...
Kuten MacKurre yrittää sanoa, -
pienempi ryhmä on parempi.
- Voimme liikkua nopeammin. - Lähdetään. Liikkeelle.
Elmeri?
- Menet väärään suuntaan, idiootti! - Tiedän sen. Seuratkaa.
Pitkuliini, olemme etsineet sinua niin kauan.
On täytynyt olla kauheaa olla yksinään villissä luonnossa.
Kukaan ei usko tätä! Pitäisikö minun ilmoittaa karavaanille, Pentti?
Huomio, Ketunleuka? Täällä Roiskeläppä ja Villimies.
- Kuulolla. Loppu. - Et ikinä arvaa. Löysimme Pitkuliinin!
Sano hei, Pitkuliini.
- Kuulitko? - Onneksi olkoon, Roiskeläppä.
- Hieno juttu! - Mitä, Pentti?
Villimies sanoo, että meidän täytyy käydä tankkaamassa.
Näemme myöhemmin leirintäalueella. Loppu.
Huomio, iloiset matkaajat! Minulla on hienoja uutisia!
Roiskeläppä ja Villimies löysivät kauan kateissa olleen Pitkuliinin! Loppu.
Voi pojat, että on hyvää. Haluatko vähän, Fifi?
Tiedäthän, että nuo koiranruoat ovat täynnä hiilihydraatteja.
Jos osaisin ääntää sen sanan, mitä se tarkoittaisi?
Se tarkoittaisi, että sinun pitäisi syödä enemmän proteiinia, lihaa ja siipikarjaa.
- Miltä näytät altaan reunalla? - En tiedä. Komealta ja iloiselta.
Se oli retorinen kysymys, ääliö. Pane ruoka pois, olet syönyt tarpeeksi.
Yritän teeskennellä, etten nähnyt tuota.
- Fifi? - Niin?
Koska luulet meidän pysähtyvän? Minulla on kakkahätä.
Oikeasti, nyt on hätä.
Sanoin, että tästä tulee pitkä ajelu, muttet kuunnellut!
Et silloinkaan kuunnellut, kun käskin sinua olemaan syömättä sitä kokonaista burritoa!
Tiedät, mitä minun on pakko tehdä.
Joka kerta, kun lähdemme kotoa, joudun tekemään tämän.
- Lopeta, Fifi! Kuuletko? - Auta nyt veljeä hädässä.
Mikä ihme tuohon koiraan on oikein iskenyt?
Tiedät, että vihaan tätä.
Teet sen niin hyvin. Voitko kiirehtiä?
- Siinä sinä olet, Fifi. - Tulossa seuraava taukopaikka.
Hyi, ällöttävää! Ei, Fifi, ei.
Huomio, huomio. Täällä Ketunleuka.
Toinen pikkukaverini oksensi juuri pitkin autoa.
Ajetaan tien sivuun. Loppu.
Pois ajoradalta, tyhmä katti.
Menkää temmeltämään, kunnes olen saanut auton siivottua.
Pois tieltä! En halua olla töykeä, mutta minulla on kiire.
- Santtu, vanha kaverini. - Taas se alkaa.
- Siitä on ikuisuus, Santtu. - Itse asiassa siitä on yksi vuosi, Risto.
Oikeasti? Tuntuu siltä, kuin siitä olisi paljon kauemmin.
Pitänee selittää uudelleen. Menemme joka vuosi samaan aikaan Lemmikkiparatiisiin.
Ja tuskallisesti käymme tämän saman keskustelun.
- Oikeastiko? - Kyllä, oikeasti. Soittaako kelloja?
Santtu, siitä on ikuisuus.
- Tästä tulee pitkä viikko. - Roope, siinähän sinä olet.
- Mitä kullanmurulleni kuuluu? - Katso nyt itseäsi, Charlene.
Voipala vehnäkakkupinon päällä ei vedä vertoja sinulle.
Voi hyvänen aika.
- Kiitos, Roope. Saanko? - Olisin oikein mielissäni.
Hei, Fifi. Pitkuliini on löytynyt. Eikö olekin hienoa?
- Oletko varma? - Kuulin hänen elävän villieläinten kanssa.
- Kamalaa! - Onneksi häntä ei satutettu.
- Tai tapettu. - Tai jotain vielä pahempaa.
- Jouduin kerran villieläinten kynsiin. - Jouduitko?
- Millaista se oli? - Siitä on liian tuskallista puhua.
- Kerääntykää lähemmäksi. - Haluatko vinkulelun, Fifi?
- Siellä olin. Yksin. - Haluatko sen?
Yksin siellä viidakossa. Edes omia tassujaan ei nähnyt siinä pimeydessä.
Ainoa ääni oli oman, ihanan sydämen tiheä tykytys.
Yhtäkkiä...
Niitä oli kaikkialla.
En päässyt pakoon. Elämä vilisi silmissä, ja sitten sanoinkuvaamaton tapahtui.
- Mitä tapahtui? Selvisitkö? - Mitäkö tapahtui?
Näytän, mitä tapahtui.
- Olkoon tämä opetus teille kaikille. - Kuinka kauheaa!
- Se on ihan vaaleanpunainen. - Tuo on murheellinen häntä.
- Haluan tyttöystävän. - Voitko olla keskeyttämättä?
Menetin sinä päivänä kaksi asiaa.
Viattomuuteni ja vinkuleluni.
Voi sinua raukkaa.
Siinä paha, missä mainitaan.
- Törkeää. - Ei pörröistä pikku pupua.
Etkö ymmärrä? Pitää olla valppaana. Jopa yksi villieläin joukossamme -
voi palauttaa meidät synkkään anarkiaan.
- Pupuhan on niin söpö. - Kannattaa huomioida, -
että pieni pörröinen pupukin voi olla harmiksi meille.
Kuten Roberton selän kirput, ne pitää kaikki hävittää.
Revin sinut kappaleiksi!
Fifi, tänne!
Sinä kurja peto. Vielä jonain päivänä -
annan sinulle opetuksen, -
jota et unohda koskaan!
Tulossa, äiti.
Tietääkö kukaan, missä olemme?
En uskonutkaan.
- Eikö tämä ole hienoa? - Niin mikä?
Ei se, että Pitkuliini on siepattu, -
vaan että elämme jälleen vaarallisesti, aivan kuin vanhoina hyvinä aikoina.
- Kaksi kaverusta seikkailemassa. - Kaverit, voinko liittyä seuraan?
- Toki! - Elmeri, -
kun nyt olemme kahden...
Mikä tuolla on?
- Olen ajatellut paljon aamun häitä. - Mitä tarkoitat?
Kun olin sanomassa "tahdon", -
- näytit siltä, että sinä et tahdo. - Mitä? Älä ole naurettava, Kirsi.
Tiedän, että jokin painaa mieltäsi.
Häistä lähtien olet ollut hieman outo.
- Olemme pari. Voit kertoa minulle kaiken. - Hyvä on, Kirsi. Muista, itse pyysit tätä.
- Olen huolissani siitä "aina ja ikuisesti". - Aina ja ikuisesti?
Että Pitkuliini on kadoksissa aina ja ikuisesti!
Sillä ei siis ole mitään tekemistä kanssani? Olet vain huolissasi Pitkuliinista.
Niin olen! Vielä enemmän olen huolissani, että pääsemmekö jatkamaan häitämme.
Pitkuliinin löytäminen voi viedä todella pitkään!
Se voi viedä kuukausia, jopa vuosia!
- Koko ikäni! - Löytyi! Tuolla hän on!
- Ei kai! - Kirsi löysi hänet! Hyvä Kirsi!
Kävipä tuuri, vai mitä, Elmeri? Pääsemme naimisiin tuota pikaa.
- Tuo ei välttämättä ole sama asuntoauto. - Pitkuliini heiluttaa ikkunassa!
- Olen täällä! - Tuo on joku toinen koira.
- Ei, hän se on. - Paras jatkaa matkaa.
- Takaisin! Hänet täytyy hakea tuolta. - Tiedän. Minä vain...
- Pojat, tehdään näin... - Ei noin.
MacKurre ja Kamu ovat etujoukkoja. Seppo ja Don, tuhotkaa ja varastakaa.
Panu, sinä tulet mukaani. Minimoidaan tappiot.
- Menoksi! - Entä minä?
Aivan, tuota... Pysy täällä vartioimassa puita.
- Niinkö? Etkö tuon parempaan pysty? - Elmeri, odota!
Päivää. Tarjoan autoon 32-kohtaisen ilmaisen -
tarkastuksen samalla, kun täytän tankin.
- Missä vessa on? - Tuolla perällä, rouva.
Kannattaa myös maistaa kuuluisia pähkinäpulliamme.
Teen ne itse. Niitä saa sisältä.
Ne maksavat dollarin, ja kahdella dollarilla saa kaksi.
Pois tieltä!
Moottori nakuttaa. Aivan. Tunnistaisin tuon missä vain.
Mennään. Hiljaa!
Kylläpä kesti. Koeta pysyä perässä.
- Minä ja Don olemme valmiita. - Niin minäkin.
- Luojan kiitos, tulitte hakemaan minua! - Ei syytä huoleen.
Tarvitsemme heittokoukun, kymmenen metriä köyttä, vinssin, -
väkipyörän, kuorma-auton ja purkin sardiineja.
- Miksemme vain avaa ovea? - Yritin keksiä jotain omaperäistä.
- Jonossa sisään ja olkaa hiljaa. - Sano se ankoille.
- Reitti selvä, Pitkuliini. Lähdetään. - Selvä!
Tarvitsemme uuden suunnitelman. Olkaa hiljaa, minun täytyy miettiä.
- Aika loppui! - Keksin!
Ylellistä.
Pakko myöntää, he elävät unelmaani.
- Se oli lähellä. Ei hätää enää. - Tuo ei kuulunut suunnitelmaan, Panu.
- Tästä lähtien... - Häipykää, läskit. Selkärankani murtuu.
Jousitus on pahasti kulunut.
Tai sitten vika on heloissa.
Pentti, kumman ottaisin Pitkuliinille? Raitoja vai ruutuja?
Olet aivan oikeassa.
- Älä jätä minua. - Elmeri suojaa sinua.
- Varokaa. - Elmeri, ei. - Minäpä vilkaisen.
Jämäkkää ketjua, eikö vain?
- Olen tuhoon tuomittu. - Tuhoon tuomittu. Niin. Kyllä.
Älkää luovuttako kaverit. Minä keksin.
Minun täytyy tarkastaa nesteet.
Vetäkää.
- Jaksakaa vielä. - Luultavasti viallinen kallistuksenvakaaja.
Olin oikeassa.
Pentti, pitäisikö ottaa pähkinäpullia matkaevääksi?
- Elmeri, oletko kunnossa? - En ole laskeutumisalusta. Pois siitä!
- Hyi, keltuaisia. - Kaikki hyvin, Elmeri. Olen tässä.
Juustonaksut ovat niin hyviä.
Ne oikeasti maistuvat juustolta.
Lounastauko päättyi. Meidän pitää keskittyä.
- Niin, keskittyä Pitkuliiniin. - Mitä hän sanoi?
Hiljaa. Uusi suunnitelma. Meidän täytyy rasvata panta.
Hyvä idea.
Ei, ei. Jotain muuta, pyydän!
Pentti, luuletko, että Pitkuliini pitää siitä?
Entä pähkinäpullat? Kerroinko niistä?
Olisitko reilu ja toisit tikapuut?
- Vähän lisää vielä. - Lopeta! Riittää!
En aio valehdella teille. Tuolla ylhäällä oli hieman pelottavaa.
Selkäni! Te tapatte minut.
- Se tekee 437 dollaria. - He tulevat.
Tai tehdään vaihtokauppa. Karhuntalja bensasta.
- Minulta loppuu tila. - Minulta loppuu ilma.
- Seuratkaa esimerkkiäni. - Vauhtia nyt. - Vetäkää.
- Käytä jalkojasi. - Vetäkää.
Herra jumala. Näitkö, Pentti?
- Pitkuliini on vapaa. - Karkuun, kaverit!
- Don, seuraa minua. - Juoskaa kuin tuuli.
Odottakaa! Minulla on pienet jalat.
- Olen ulkona. Olen jumissa. - Tein sen.
- Suojautukaa! - Elmeri, senkin höhlä.
- Tassua toisen eteen, Pitkuliini. - Mitä tuolla tapahtuu?
Pitkuliini, oletko kunnossa?
Teimme sen. Olemme turvassa, vai mitä?
- Nimenhuuto. Panu? MacKurre? Don? Seppo? - Täällä.
- Pitkuliini? - Tuolla. - Missä?
Voi ei. Missä Kamu on? Kamu? Vastaa, Kamu.
Täällä!
Pilasit taas kaiken, senkin yksisarvinen pullukka.
- Miten näin pääsi käymään? - Voi, Elmeri.
- Mitä nyt teemme? Kaksi meistä puuttuu. - Idiootti.
Elmerin syyttäminen ei auta meitä löytämään Pitkuliinia.
- Ei niin, mutta se on hauskaa. - Kirsi puhuu asiaa.
- Puhuuko? - Selvitetään, mihin tuo asuntoauto menee.
Nyt tiedän. Seppo ja Don, te paikannatte asuntoauton ilmasta käsin.
Sillä välin me seuraamme sitä jalan.
- Ymmärsikö kaikki? - Kyllä, kapteeni.
- Viisas tyttö. - Pidätkö ilmajäljitystä hyvänä ideana?
- Hyvä on, kenraali Kirsi. - Mikä sinua vaivaa?
Emme ole vielä edes naimisissa, ja määräilet minua jo.
- Tarvitsetteko hieman tilaa? - Yritän vain pelastaa Pitkuliinin.
Siinä se ongelma piileekin.
Tässä keittiössä on tilaa vain yhdelle kokille, ja se on minä ja Panu.
- Olemme kumppaneita. - Nyt minä tajusin.
- Vihdoinkin. Tämä alkoi käydä tukalaksi. - Tukalaksi? Sanotko tätä tukalaksi?
Miksi sanot karkaamista kesken häiden?
- Yritin pelastaa Pitkuliinin. - Taas sama tekosyy.
- Hei, älkää viitsikö. Rauhoittukaa. - Nyt riitti. Menen kotiin.
Kukaan ei mene kotiin. Me olemme keskellä ei mitään.
Minusta sinun pitäisi mennä kotiin, Kirsi. Hidastat vain matkaamme.
- Ihan sama. - Ei hän hidasta, vaan sinä.
Panu?
Me tarvitsemme Kirsiä. Hän on loistava jäljittäjä.
Ilman häntä emme olisi ikinä löytäneet Pitkuliinia ja sitä isoa peltipurkkia.
- Aloittelijan tuuria. - Ihan totta, Kirsi.
Meidän on pidettävä yhtä. Olemme kumppaneita, eikö niin?
Panu! Petturi. Sinäkin myös.
- Nauti uudesta kumppanuudestasi. - Älä viitsi, Elmeri.
En tarvitse teitä. Etsin Pitkuliinin itse.
- Yksin. - Menet väärään suuntaan, hölmö!
Kiitos tiedosta. Tämä on oikoreitti...
Olen kunnossa.
- Ette välitä. - Emme oikeastaan.
- Olinko liian julma? - Pyörät ne pyörivät -
ympäri, ympäri ja ympäri.
Pyörät ne pyörivät...
- Täytyykö meidän mennä tietä pitkin? - Luuletko?
Tulkaa. Oikaistaan metsän kautta.
Pitkuliini, tulen avuksesi.
Olen loistava jäljittäjä.
Panukin lentää varmasti nopeammin kuin sinä.
Hauska vitsi.
Joko meillä on hauskaa?
Pitkuliini on varmasti täällä, aion...
Mäyräkoiran jälkiä! Varmasti!
Löysin jälkesi, haistoin hajusi, ja täältä tullaan.
Tämä on tie eikä kiitorata. Nokka ylös.
Kiireesti. Varokaa kylkiluitani.
Nyt se on varmaa. Pitkuliini ei ole ainakaan täällä ylhäällä.
Kokonainen lauma mäyräkoiria.
Nämä ovat Pitkuliinin jälkiä.
Hän on alfauros. Miksiköhän leukaani sattuu? Lisää jälkiä.
Pyyhkijät pyyhkivät viuh, viuh, viuh, viuh... Olemme perillä.
Hienoa nähdä taas, Pentti. Oikealla on vapaa paikka.
Etkö olekin innoissasi, Pitkuliini? Saat nähdä kaikki vanhat ystäväsi.
Äläkä murehdi. Äiti huolehtii, ettei mitään pahaa tapahdu -
enää ikinä pikkuiselle kullannupulle.
Pentti, onko sinulla se sähkökaulapanta?
Se juuri.
Tuo oli kilttiä. Kiitos.
Mikä hätänä, Pentti? Eikö se toimi?
Toimiihan se. Älä huoli, Pitkuliini, se on mukavampi kuin miltä näyttää.
Muista pysyä näkymättömän lemmikkiaidan sisäpuolella.
Roope-kultaseni, onko tuo Pitkuliini?
Voitele takapuoleni ja sano minua keksiksi.
- Käydään haistamassa häntä. - Nyt olet turvassa, oma kultapuppelini.
Pidä hauskaa ystäviesi kanssa. Äiti ja Pentti viettävät aikaa aikuisten kanssa.
- Löysin Pitkuliinin. - Pitkuliini.
- Hei, kuinka voit? - Ystäväni!
Don. Katso, tuolla on Pitkuliini.
Pitkuliini.
Meidän täytyy palata tukikohtaan hakemaan lisäjoukkoja.
Hyvä ajatus.
Kaipasin teitä paljon. Siitä on kauan, kun minua on tervehditty kunnolla.
Lopettakaa! Älkää tungeksiko.
Tämä koira on kokenut kovia.
- Mitä? - Älä edes ajattele.
- Mitä? Ei tarvitse olla töykeä. - Pitkuliini-parka.
Ken tietää, mitä kauheuksia olet kokenut.
- Mitä kauheuksia? - Älä huolehdi. Selviämme tästä yhdessä.
- Oikeastaan se ei ollut kamalaa. - Tiedän, se oli vieläkin pahempaa.
- Olen kokenut saman. - Todellako?
Fifi, tuleeko hänestä koskaan entisensä?
- Voimme vain toivoa. - Mutta olen entiseni.
Täytyy tarkistaa, paljonko tuhoa ne katalat villieläimet ovat tehneet.
Katalat villieläimet? He ovat ystäviäni.
- Ystäviäsi? - Ystäviäsi?
Tämä on pahempaa kuin luulinkaan. Ystäviäsi?
Tämä on pahempaa kuin luulinkaan. Hän on villiintynyt.
- Villiintynyt? - Mitä se tarkoittaa?
- Fifi, mitä me teemme? - Kuulit kyllä, mitä teemme?
- Voimmeko auttaa häntä? - Voimme. Siitä ei tule kaunista.
Valmistelkaa teltta.
- Teltta? - Ei telttaa.
Kyllä vain.
Teltta.
Olen ihan poikki.
- Katsokaa, he palaavat. - Jo oli aikakin.
Ystäviä alhaalla. Polttoaine on vähissä.
Syöksy.
Sieltä he tulevat.
- Seppo, oletko kunnossa? - Löysittekö Pitkuliinin?
- Rentoudu, hengitä syvään. - Missä hän on?
- Sisään ja ulos. - Mitä löysitte?
- Missä Pitkuliini on? - Missä hän on?
- Mitä hän oikein tekee? - Montako tavua? Kuulostaa...
- Luulen keksineeni. Hän on puussa. - Puutalossa. Lintutalossa.
- Hänen munansa kuoriutuvat. - Hänellä on lintuinfluenssa.
- Hän on veden alla. - Laguunissa.
- Työskentelee katkarapualuksella. - Hän on meressä.
- Sukellusveneessä. - Hänellä on märkäpuku.
- Eläintarhassa. - Häkissä.
- Liittynyt sirkukseen. - Leijona söi hänet häkissä.
Klovni? Ei. Kummajaisesitys.
Löysimme Pitkuliinin.
Kuten Don yritti sanoa, -
Pitkuliini on puiden takana, järven ja vuoren toisella puolella, -
leirintäalueella koirien kanssa. Ja kahden kissan.
- Hyvä, mennäänpä sitten. - Ei, pysähdy!
Olen loppu.
Vuorten toisella puolella? Minulla on idea.
Mitä sanotte, jos lepäämme yön yli?
Mahtavaa.
- Tee nyt se, Pitkuliini. - Tiedät, että haluat. Se on sisälläsi.
- Tee se kaikkien lemmikkien puolesta. - En ikinä!
- Tee se vain. - Parasta tehdä, mitä basset sanoo.
Nopeasti, ennen kuin Fifi tulee. Myöhäistä.
Onko se tehty jo? Tekikö hän sen? Onko se ohi? Onko se tehty?
Teimmekö sen? Onko se ohi? Olemmeko valmiit? Roberto.
Fifi, se oli hienoa. Et nähnyt sitä. Harmi, mennään.
- Oikea vastaus, Roope? - Yritimme kaikkea. Poika on lukossa kuin ruosteinen portti.
Pitkuliini, voit lopettaa tämän koska vain.
Sinun täytyy vain...
- Kieri. Kieri. - En!
- Hän vain sanoo noin. - Selvä sitten.
Joudumme koventamaan konsteja.
- En näe siihen syytä. - Roope, hae tarvikkeet.
- Tässä, ole hyvä. - Voi ei.
- Roberto, ojenna keppi. - Voi pojat.
Kuuntele tarkasti, tee kuten sanon.
- Pyydän, älä. - Nouda!
- Anna mennä, nouda. - Anna mennä, Pitkuliini.
- Mene, Pitkuliini, mene. - Hae keppi, mene.
- Olet melkein siellä. Pystyt siihen. - Mene, Pitkuliini, pystyt siihen.
Ei, olen villieläin.
- Ja taas ei. - Koettelet kärsivällisyyttäni.
Et ole enää villieläin.
Olet kotieläin. Ja kotieläimen -
täytyy totella omistajaa.
Ojenna vinkulelu.
- Ei! - Kyllä!
- Selvä, kuulen. Rauhoitu. - Kyllä, kyllä.
- Se on villieläin! - Se on niin sininen.
- Ei sunnuntailehdellä! - Nopeasti, Kamu, hyppää kyytiin.
- Hän pääsee karkuun. - Pyydän, Fifi, ei juosta.
Kamu, ota sähkökaulapanta pois. Viivytän niitä, nopeasti!
- Auta meitä, Charlene! - En pysty, minulla on rullat päässä.
- Pitkuliini, olet niin nopea. - Varo, Risto. Voit jäädä... Myöhäistä.
Haluatko toisen Shirley Templen, Villimies?
Mitä tuo on? Onko se Pitkuliini?
- Hajaantukaa. - Pidän tauon.
Pysäyttäkää ne!
- Kamu, nopeasti. - Yritän.
Voi ei.
- Teimme sen! - Nyt eroon tästä villapaidasta.
Se kutittaa.
- Aika hurjaa. - Nyt riittää.
Ei enempää. Villieläimet ovat menneet liian pitkälle!
Jos seuraavalla metsästä ryömivällä elukalla ei ole papereita, -
se saa kunnon tyrmäyksen!
Tämä on sota!
- Vatsani ei nyt kestä tällaista. - Hän haisee pahalta grillisapuskalta.
Pitkuliini, oletko kunnossa?
Pitkuliini, missä olet?
Se on poissa, Pentti. Voi ei.
Juuri kun löysimme sen, se on taas poissa.
Pitkuliini-parka.
Tahdon kotiin. Vie minut kotiin.
Olen kuullut puhuttavan, -
että pikkuorava vaeltelee edelleen näillä seuduilla.
Ja joinain täydenkuun öinä, -
kun sen jättimäiset hampaat tahtovat nakertaa jotakin, -
saattaa pahimmassa tapauksessa kuulla sen vertahyytävän huudon!
Juoskaa!
Anteeksi. Ruoan syytä.
- Se saa minut nälkäiseksi. - Onko hän tosissaan?
Olen niin poikki, etten jaksaisi syödä murustakaan.
Siinä vasta ateria.
Hienoa. Jopa tikkuni on heikko ja säälittävä.
Hei, eikö se näytä ihan Elmerin...
Mikä Elmeriä vaivasi tänä aamuna?
Hei, mitähän täällä on?
Katsopa. Petra opetti tämän.
Näitä kutsutaan vaahtokarkeiksi.
Maista. Ne vievät ajatuksesi muualle.
Tyhjennä pääsi. Mielessäsi ei ole mitään.
Toivottavasti ne toimivat.
Arvaa mitä? Olen iloinen, että Elmeri on poissa elämästäni.
Tiedän, että vähän sanailitte, mutta olette luodut toisillenne.
- Hän on hulluna sinuun. - Todellako?
Elmeri ei varmasti ole sanonut rakastavansa minua.
Vai onko?
Olemme miehiä. Puhumme miesten jutuista.
Kuten urheilusta.
Pupukeilauksesta, puputenniksestä, pupukiekosta.
- Eli ei. - Hyvä on.
Esimerkiksi tämä vaahtokarkki. Se on loistavaa yksinään.
Se on pehmoinen ja makea. Kuten sinä.
- Sinä vain nolaat itsesi. - Älähän nyt. Sitten on tämä suklaapatukka.
Sekin on loistavaa. Täynnä kofeiinia ja sokeria, ja se saa sekoamaan.
Kuten Elmeri. Ja vaikka ne molemmat ovat hyviä yksinään, -
kumpikaan ei mielestäni ole täydellinen. Mutta ne ovat täydellisiä yhdessä.
Maista.
Juuri noin.
- Olet oikeassa, Panu. Onpa hyvää. - Sitä juuri tarkoitan.
Valitettavasti jotkut suklaapatukat ovat sitä mieltä, että vaahtokarkit -
tarkoittavat sitoutumista, ja olisivat mieluummin vapaita.
- En tarkoittanut tuota. - Nyt kun häät on peruttu, -
Elmeri on varmasti kääntänyt uuden lehden ja nauttii elämästään.
Kylmä. Niin kylmä.
En tarvitse ketään. Pystyn pitämään huolen itsestäni.
Tämä se kasvattaa luonnetta.
Muista, Elmeri, olet villieläin kokeilemassa rajojaan.
Etsin Pitkuliinin yksin.
En tarvitse ketään, varsinkaan tyttöystävää.
Entä sitten, jos hän peittelee minut iltaisin ja kuuntelee ongelmiani?
Tai tekee herkullisia käpykeksejä ja hieroo päätäni, kun olen sairaana?
Mitä oikein olen tehnyt?
Kirsi!
- Huomio, kaasu pohjaan. - Selvä.
Roberto, nopeasti nyt. Aika lähteä Lemmikkiparatiisiin.
Kuulitko tuon, Fif? Olen todella innoissani.
Odotan vesiliukumäkiä ja buffettia, -
uima-allasta ja pimuja. Entä sinä, Fifi?
- Rauhallisesti. Pidä jääpussia. - Hiljaa!
Hyvä neuvo.
Tässä.
Don yrittää sanoa, että täällä Pitkuliini oli.
- Poissa. - Loistavaa.
- Eiköhän etsitä. - Selvä on.
Mitä täällä on? Pitkuliini on varmasti ollut täällä.
Kerro, MacKurre. Mitä muuta osaat kertoa?
- Täällä käytiin valtava taistelu. - Taistelu? Oletko varma?
- Onko hän tosissaan? - Odottakaa! Katsokaa!
Täällä tapahtui sanoinkuvaamaton asia!
- Miten niin? - Koska jäljet loppuvat tähän.
- Et voi olla tosissasi. - Mihin luulet heidän menneen?
Mistä minä sen tietäisin? Olen jäljittäjä enkä mikään meedio!
- Mitä luulet, Panu? - En tiedä.
Jos saisimme jonkin merkin.
- Tulkaa. - Toivon tämän olevan oikea reitti.
Pitäkää silmä tarkkana.
Fifi, katsopa tätä.
Pieni ystäväni, tämä paikka on Paratiisi isolla P:llä.
- En pysty tähän. - Ala tulla, Fifi.
Kalju laikku saa sinut näyttämään sivistyneemmältä.
- Palovamma on uusinta muotia. - Pää kiinni!
Totta kai.
Annoimme hänelle kaiken, mitä hän saattoi tahtoa, Pentti.
En tiedä, kannattaako meidän elää ilman häntä.
Ei, ei. Hän olisi tahtonut meidän jatkavan elämäämme. Eikö niin, Pentti?
Tiesin, että olisit samaa mieltä.
Olen vapaa! Laula kanssani, Kamu.
Viimeinkin vapaa! Mikä rumilus tuo on?
Pelottavaa.
Elmeri?
- Missä muut ovat? - Pelastamassa Pitkuliinia ja Kamua.
- Hei, Kamu. - Hei.
- Mutta olemme vapaita kuten sinäkin. - Aivan. Olen vapaa.
- Vapaa viettämään loppuelämäni yksin. - Et ymmärrä.
Ystävämme ovat matkalla Lemmikkiparatiisiin.
- Käskekää tuoda minulle T-paita. - Lemmikit vihaavat villieläimiä.
He ovat vaarassa! Herätys, ystäväni!
- Pitkuliini. Koska sinä tänne tulit? - Etkö käsitä? Panu, MacKurre ja Kirsi, -
- heidät revitään paloiksi! - Revitään pizzaksi?
Paloiksi, senkin tyhmyri!
- Onko Kirsi vaarassa? - On!
Mikset sanonut sitä? Kirsi! Rakkaani!
- Tulen pelastamaan sinut! - Menet väärään suuntaan!
Enkä mene!
Hyvästi!
Katso noita asuntoautoja. Pitkuliinin on pakko olla täällä.
- Kuinka pääsemme sisään? - Olen harmaakarhu. Kävelemme vain sisään.
- Aivan kuten tuo kaveri. - Villieläin lähestymässä.
- Kenellä on seuraava loistava idea? - Helppoa. Kaivetaan tunneli.
- Tai voimme lennättää teidät sisään. - Se onkin loistava idea.
Puolikiloinen heittopussi kannattelee 600-kiloista läskiä?
- Painan 400 kiloa. - Pötyä.
- Luuletko olevasi kovanaama? - Etkö parempaan pysty?
Lopettakaa! Yrittäkää käyttäytyä.
Pysytään aiheessa.
Näyttää turvalliselta. Seuratkaa.
- Mitä nyt? - Kakaise ulos!
Olet niin kaunis. Aivan kuten äiti.
- Näen naisen ja hänen koiransa. - Katso uudestaan.
- Näen varmasti painajaisia! - Hiljaa.
Seuraa, Jezzabelle.
- Ajatteletteko samaa kuin minä? - Varmasti.
No niin. Täydellistä.
- En ajatellut mitään tällaista. - Tämä ei onnistu.
Onnistuu. Näytämme hyviltä.
Kyllä tämä läpi menee.
Onko hän tosissaan?
- Tarkoitus oli sulautua lemmikkien sekaan. - Hän on oikeassa. Näytät naurettavalta.
- Hyvä on. Mutta jos jokin menee pieleen... - Haemme sinut. Lupaan sen.
- Täytyykö pitää rusettia? Näytän nynnyltä. - Sinun pitää näyttää pieneltä koiralta -
- ja pienet koirat pitävät rusettia. - Mitä tuijotatte? Pitäkää heitä silmällä.
- Don, seuraa minua. - Selvä. Aina sama laulu:
"Don, tee sitä ja tee tätä."
- Mielenkiintoista. - Voi Fifi-raukkaa.
Tässä hieman voidetta suojelemaan herkkää ihoasi.
- Pidä hauskaa. - Ei se näytä ollenkaan pahalta.
Kukaan ei edes huomaa.
Kukaan ei huomaa?
- Selvä, ymmärsin. - Hän huomasi.
- Minä huomasin. Sinä huomasit. Kaikki huomasivat. - Kuulen kyllä.
Unohda koko juttu. Minä ja suuri suuni.
Tämä on niin omituista.
- Kaikista tyhmistä... - Hiljaa
- Tuoretta lihaa. Tulkaa hakemaan. - Tämä on oudoin näkemäni paikka.
Etsitään Pitkuliini ja häivytään täältä.
Ole kuin et huomaisikaan heitä. Jatka kävelyä, äläkä katso silmiin.
Mitä tuijotat, mulkosilmä?
MacKurre. Mitä minä juuri sanoin?
- Matalaksi! - Nouda, poika. Nouda!
Tämä paikka puistattaa minua.
Kirsi!
- Selkäni. - Perillä ollaan.
Esitteessä kaikki näytti paremmalta, vai mitä Pitkuliini?
Lemmikit ja heidän omistajansa näyttävät niin onnellisilta yhdessä.
- En tiedä, voinko mennä tuonne ilman äitiä. - Unohda jo äiti.
Meidän täytyy päästä sisälle Kirsin vuoksi.
- Ja muiden. - Tämä on liikaa. En pysty.
- Toista perässäni: olen villi. - Olen villi.
- Vakuuttavasti. - Olen villi!
- Mistä hyvästä tuo tuli? - Se oli kosto.
Selvä. Mistä hyvästä tuo sitten oli?
- Huvin vuoksi. Nyt hoidetaan homma! - Tämä voi tuntua hieman kylmältä.
Näyttää kivuliaalta.
Raukkaa venytetään kunnolla.
- Saisiko olla toinen, herra Peltonen? - Saisiko olla toinen, herra Viiksekäs?
- Hei, kaunokainen. - Ketä hän kutsuu kaunokaiseksi?
- Terve, muru. - Häivy, ääliö. Hän on varattu.
Näyttää hyvältä ja on myös hauska. En puhunut dalmatialaiselle, neiti namupala.
- Idiootti, en ole tyttö! - Mennään. Ei olla epäkohteliaita.
Hei, kultu. Pidäthän vartalosi Rikua varten kunnossa?
Kyllä minä sinulle vartalon näytän, senkin aivoton lihaskimppu.
- Tuolla. Näen heidät. - Tuolla he ovat. Taitoni on tallella.
- Nero. - Pitkuliini?
- Missä olet, veikkonen? - Pitkuliini?
Pitkuliini?
Risto, kaikki ei ole kunnossa. Haistatko mitään epäilyttävää?
Barrakudan.
Pitkuliini. Missä olet, senkin pieni...
Hyvänen aika. Minusta tuntuu, että nämä koirat ovat jotain erikoista rotua.
Rusettipäinen tyttö on minun.
- Meidän pitää mennä. - Kyllä, olemme todella myöhässä.
- Santtu, täältä se haju tuli. - Ei nyt, Risto.
Voi ei.
Ystävät, tänään oikeus pukeutuu -
siniseen hiussolkeen ja tekojalokivikaulapantaan.
- Anteeksi, sinulla on jotain tuossa. - Hiljaa! Orava! Maanvaiva!
- Hiljaa! Hiljaa! - Rauhoitupa hieman.
Don, tämä ei näytä hyvältä.
- Haetaan Panu. - Huono juttu, tosi huono.
- Hiljaa. - Selvä.
Elmeri, Pitkuliini. Luojan kiitos, olette kunnossa.
- Mitä teet? - Kuka olet?
- Mitä tarkoitat? Olen paras kaverisi. - MacKurre?
MacKurre? Hän ei edes pidä sinusta.
En puhu jollekin läskille lammaskoiralle henkilökohtaisista suhteistani.
- Se olen minä, Panu. - Panu on läskimpi. En usko.
- Se olet sinä. Laihdutitko? - Mistä lähtien MacKurre on bestiksesi?
Olit talviunilla, ja vietimme aikaa yhdessä.
Selvisi, että meillä on paljon yhteistä. Pidämme pähkinöistä.
- Olette hulluja. - Lopettakaa! Missä muut ovat?
- He ovat sisällä etsimässä sinua. - Heidät on kaapattu!
Kaapattu?
Ihan totta. Olen Panu.
Ei, Panu on iso läski jätkä. Sinä et ole.
- Tiedän. Minäkin luulin häntä MacKurreksi. - Lopeta. Voisitteko lopettaa?
- Mitä tarkoitat, kaapattu? - Joukko lemmikkejä on kaapannut heidät.
- Puhuminen riittää. - Hetkinen, E.
- Et halua tömistellä tuonne. - Olet oikeassa. Tarvitsemme...
Älä sano sitä.
Suunnitelman!
- Tämä ei onnistu. - Kyllä onnistuu.
Älä epäile minua, kakkoskaveri. Luota suunnitelmaan.
- Se oli helppoa. - Sanoinhan, että se onnistuu.
- Hetkinen! - Suunnitelma ei onnistu!
- Rauhallisesti. Pysy kasassa. - Luuletteko, että voitte valssata tänne -
ilman huoneenne avainta, rva Schlapiano? Teidän on täytynyt pudottaa tämä.
Ääni kuin enkelillä.
Minneköhän jätin huoneeni avaimen?
Hetkinen! Hyvä yritys.
Et huijaa ketään valeasullasi.
Mitä sinulla on päässäsi, piikkisikako?
Ala painua, kulkuri.
- Onnistuimme. - Se meni hienosti.
Niin, koska meillä oli suunnitelma. Kirsi, missä olet?
Mene.
Apua!
Apua! Auttakaa!
Sen kun huudatte. Ihmiset eivät kuule teitä täältä.
Ja lemmikit -
vihaavat villieläimiä yhtä paljon kuin minäkin!
Kun pääsen vapaaksi, maksat tästä, senkin typerä tyttöjen pehmolelu!
- Varo puheitasi. Täällä on neito läsnä. - Mikä inhottava pieni olento.
Ystäväni, on tullut aika -
kesyttää nämä villipedot.
Nyt varmasti lasket leikkiä.
Eikö pienen oravatytön voisi antaa mennä?
Niin. Anna pienen oravatytön mennä.
Ei toivoakaan. Roberto, tiedät, mitä tehdä.
- Mitä? En tiedä, mitä tarkoitat. - Pane niille pannat, hölmö.
- Pannat niille, pannat niille. - Kuulen kyllä.
Uskon jo. Rauhoitu.
- Uima-allas on houkutteleva. - Unohda uima-allas.
- Elmeri on oikeassa. - Muista kohde.
- Ihania juomia. - Hillitse itsesi.
- Buffetti. Wienerleike. - Ei, unohda ruoka.
- Käärö. Äidin suosikki. - Hän ei kuuntele.
- Panu, nappaa hänet. - Tule nyt tänne.
- Hyvin meni, Panu. - Mene edeltä. Otan hänet kiinni.
Jätä meidät rauhaan. Apua!
- Kokeile tätä. - Apua! - Kirsi.
Senkin karvapallo, et ikinä selviä tästä.
Mutta olen jo selvinnyt.
Mutta oikeastaan et ole.
- Mitä teet? - Se on rva Schlapiano.
Mene pois, vanha nainen. Tämä ei kuulu sinulle.
- En ole vanha nainen. - Sehän on piikkisika valeasussa.
- En nähnyt häntä siellä. Näitkö sinä? - Se olen minä, Elmeri.
- Kuka on Elmeri? - Minä. Tulin pelastamaan naiseni, -
potkimaan persuksia ja ottamaan nimiä ylös. Mikä sinun nimesi on?
- Osasiko kukaan odottaa tätä? - Kyllä.
- Jopa Risto tiesi näin käyvän. - Tiesinkö?
Pitkuliini, lopettaisit nyt.
- Miten kaunista! - Pitkuliini, tulisitko takaisin?
Hitsit. Miten 400-kiloisen karhun nyt voi piilottaa?
- 600-kiloinen karhu! - Miten niin 600-kiloinen?
Tuo ei pidä paikkaansa. Minä painan 400 kiloa.
Tämä on enimmäkseen karvaa, ja siitä tulee helposti 50 lisäkiloa.
Lihotan itseäni talvehtimisen varalle. Odottakaa, kun tulee kevät...
Alueen turvallisuus on vaarannettu.
Minusta tulee metsän hurjin karhu!
- Iso harmaakarhu on vapaalla jalalla. - Sitten näemme, kuka on valmis rannalle.
Nuolet valmiina. Tulta!
Hei, älkäähän nyt.
Mene, pikkukaveri, mene.
Heti paikalla takaisin!
Mene...
Tämä on hullua.
Fifi, älä viitsi. Onko tämä tarpeellista?
Ymmärrättehän, miksi tämä täytyy tehdä? He vievät meiltä kaiken.
Ruokamme, kotimme, elämämme!
Odottakaa. Jos tämä on loppuni, minun pitää sanoa jotain.
- Kirsi, minä todella, todella... - Todellako?
- Aika loppui. - Malta nyt hetki, Fifi.
Luulen, että hänen mieltään painaa jokin.
- Niin, anna kaverille mahdollisuus. - Unohda se, Elmeri.
- Olet jo tehnyt selväksi, mitä tunnet. - Tämä on kestänyt jo liian kauan.
- Anna minun kertoa loppuun. - Hyvä on. Sinulla on 60 sekuntia aikaa.
- Oletko tosissasi? Entä minuutti? - Sinun on parasta kiirehtiä.
- Ennen häitä sarveni olivat valtavat. - Mitä?
- Se on totta. - Todella valtavat. Ne menivät rikki.
Ilman niitä en tuntenut itseäni miehekkääksi.
- Mutta kun aikaa kului... - 30 sekuntia.
Tarkoitan, että pärjään paremmin ilman suuria sarvia, -
- mutta haluan sen sijaan sinut päähäni. - Ällöttävää.
Miten tämä liittyy häihimme, ja siihen, että hylkäsit minut alttarille?
- Jätti alttarille? - Olet pelkuri.
En tarkoittanut sitä.
Häittemme aikana oli se juttu sen toisen naisen kanssa.
- Toisen naisen? - En pärjää edes yhden kanssa.
- Puhu omasta puolestasi, amigo. - Ei sellaisen toisen naisen.
- Vaan sellaisen, joka vei Pitkuliinin. - Olet iljettävä.
- Teet minut sairaaksi. - Tämähän kuulostaa hyvältä.
- Eikö olekin virkistävää? - Tänne sieltä.
15 sekuntia.
Odota nyt vielä hetki. Kirsi, sinä olet hyvä.
Minä en ole aina hyvä. Sinun kanssasi voin olla parempi.
Teet ei-hyvästä minästäni melkein ei-hassumman.
Se ei ole melkein hienoa, se on melkein loistavaa!
Joten sinä ja minä, ei huonompaa, vaan parempaa. Ymmärrätkö?
- Tiktak, tiktak. - Mistä hän puhuu?
- Unohda. Sen kun painat nappia. - Lopultakin.
- Ei, älä! - Ampu tulee!
- Sainpas. - Rakastan sinua, Panu.
Hyvät hyssykät sentään!
Pitäkää kiinni!
- Tuolla se on. - Läheltä piti. Kaikki kunnossa?
Olette edelleen vaarassa, Fifi tappaa teidät. Kaulapannat pois.
Fifi, minne menet?
- Pitkuliini? - Irrotetaanpa teidät.
Varo, Panu!
Huolehdi heistä, Elmeri. Houkuttelen nuo muualle.
Pannat täytyy saada pois.
En anna sinun satuttaa ystäviäni.
- Täytyy mennä, Pitkuliini on vaikeuksissa. - Ole varovainen, Elmeri.
- Kuuleeko Roiskeläppä? Loppu. - Roiskeläppä kuulee, loppu.
Tätä et kyllä usko. Pitkuliini juoksi ohitseni uima-altaalla.
Pitkuliini on löytynyt, Pentti! Vauhtia, tule sisään.
Missä palaa?
Voi pojat, siinähän se.
Äiti on tulossa, Pitkuliini.
Voitko lukita ovet, Chet? Riittää tältä päivältä.
Vihdoinkin saan olla rauhassa.
Katso tuonne, hauva.
- Oletko kunnossa? - Ota kaukosäädin!
- Sain sen. - Varo!
- Kultu, pelasta Riku. - Heitä on niin monta.
Lukitse ja lataa. Irti!
- Tipu, Santtu. - Minuun osui.
Huomaatko? Yksi tipu, kaksi tipua.
- Me teimme sen. - Tule, Riku.
Riku on takanasi.
Ampukaa!
- Lätäkkö pelasti meidät. - Päästä irti minusta!
- Se on Elmeri. - Ei kuulosta hyvältä, mennään.
- Missä hän on? - Nuo pannat on saatava pois.
Liikkumatta, tai jokainen saa osansa! Ymmärretty?
- Oletko kunnossa, Elmeri? - Olen.
- Olisit voinut tulla nopeammin. - Sinähän hengität.
Olkoon tämä esimerkkinä teille.
- Ei, älä! - Ei, Fifi.
- Älä tee sitä, Fifi. - Älä paina nappia.
Pidä kiinni, kamu.
Tässä se tulee.
Voi rähmä.
- Mitä? Kuinka teit sen? - Vanha taikatemppu, Panu.
Tuo ei ollut -
reilua.
Rehellisesti sanoen hän taisi ansaita tuon.
Jäätelöä.
- Koeta kestää, pupu. - Ketunleuka sanoi koirani olevan täällä.
- Ettekö varmasti ole nähneet sitä? - Voisitko kertoa tuntomerkit vielä?
Keskus, meillä on noin 30-vuotias valkoihoinen mies, -
joka on saanut useita fenolipistoksia. Viemme hänet sairaalaan.
- Mene. - Kuulit, mitä hän sanoi. Mene.
Se on tummanruskea, pitkä, hytkyvä, ja sillä on söpö kävelytyyli.
Vastaako tämä antamiasi tuntomerkkejä?
Pitkuliini, kaipaan sinua kovasti.
- Roberto, kaverini. Kiitos avusta. - Ole hyvä.
Jos käyt kaupungissa, tule käymään. Minä tarjoan pizzat.
Tästä päivästä lähtien koti- ja villieläimet elävät yhdessä.
- Sinun koppisi vai minun, kultu? - Haluan kertoa salaisuuden, Riku.
- En ole tyttö! - Mitä?
Olet leikkinyt Rikun tunteilla.
Aika mennä kotiin, Elmeri.
- Samaa mieltä. Tulehan, Kirsi. - Heippa!
- Nyt on aika lähteä reissuun. - Sinä sen sanoit.
Odottakaa minua.
Pitkuliini, etkö tule mukaan?
Olen päättänyt, etten tule mukaanne.
- Mikset? - Koska kuten sinäkin, olen ymmärtänyt, -
että jos ei koskaan sitoudu mihinkään, ei koskaan ole vapaa.
- Emme ole enää sidottuja. - Tämä onkin kuvaannollista.
- Pitääkö meidän olla sidottuja, jotta... - Ei. Täytyy olla rajoja ollakseen vapaa.
Istukaa. Tässä voi mennä hetki.
Tärkeintä on olla rakkaansa kanssa, ja sen, joka rakastaa sinua.
Puhut sekavia, Pitkuliini.
Vietän loppuelämäni minua rakastavan tytön kanssa.
- Kirsin. - Älkää menkö. Odottakaa minua.
Hyvästi, ystäväni. Teitä tulee ikävä!
Pitkuliini. Siitä on ikuisuus.
- Tässä on mahdollisuuteni. - Risto. Etsitäänpä kaverisi Santtu.
Ei, ei. Hän on sinun ystäväsi nyt.
- Se on niin surullista. - Rauhoituhan.
Katso! Tuoltahan se tulee.
Pitkuliini? Oletko se sinä?
Pitkuliini!
Kultaseni, tulit takaisin äidin luo.
- Älä hukkaa sitä enää. Se rakastaa sinua. - En ikinä.
Voi ei. Naispaholainen kiduttaa häntä taas.
Mitä? Tuotako sinä kutsut kidutukseksi?
- Niin. Miksi kysyt? - Hän vain osoittaa kiintymystä.
Tiedäthän, pusuja ja haleja.
- Tulkitsin sen ehkä väärin. - Ehkä tulkitsit sen väärin?
- Päästäkää minut tuon kimppuun! - Ihan rauhallisesti nyt.
- Älä päästä irti, Panu. - Ota rauhallisesti.
Jo riitti tuo hulabaloo.
Tiedätkö mitä, Kirsi? Pitkuliini oli oikeassa.
- Mistä? - Kaikista jutuista, mitkä ovat tärkeitä.
Jutuista? Voi, Elmeri.
Kuinka voin tietää tunteesi, jos et edes voi sanoa sitä?
- Täytyykö se sanoa ääneen? - Kyllä.
- Selvä. Sinä ja minä, yhdessä... - Terve.
- Mitä olitkaan sanomassa? - Minä ja sinä...
- Jatka. - Se, mitä yritän sanoa, on...
Miksi nuo linnut ja ankat ilmestyvät yllättäen aina kun olet lähellä?
Paitsi jos ne, kuten minäkin, haluavat olla lähelläsi.
Voi, Elmeri, tuo oli romanttisinta...
Miksi tähdet putoavat taivaalta
Aina kun kävelet ohitse?
Juuri kuten minä
ne haluavat olla
sinun lähelläsi
Päivänä, jona synnyit enkelit kokoontuivat
ja päättivät luoda unelman toteutuvan
Joten he ripottelivat kuuntomua hiuksiisi
ja tähtien säihkettä sinisiin silmiisi
Se takia kaikki tytöt kaupungin
Seuraavat minua -
kaikkialle. Se on totta.
Juuri kuten minä
ne haluavat olla
sinun lähelläsi
Juuri kuten minä
ne haluavat olla
sinun lähelläsi
Kirsi, minä rakastan sinua.
Sinä sanoit sen! Minä rakastan sinua, Elmeri.
Juuri noin, kaveri.
Sinun lähelläsi
Ei liian lähellä.
Sinun lähelläsi
Rakastan tätä laulua.
Sinun lähelläsi
Voi, Roberto, tuo on kaunista.
Sinun lähelläsi
Laula, Pentti.
Nyt loppuhuipennus.
Elmeri?
Sinun lähelläsi
- Tuo on niin väärin. - Ei ole totta!